Hej. Ring Rosenb... Vad har hänt?
Han är vidrig! Jag har aldrig blivit så förnedrad!
-Vadå? -Jag har spelat in några av samtalen.
-Evert Bäckström. -Bäckström?
Mannen från Rosenbad har ringt också. Han som inte säger vad han heter.
Nilsson heter han. Jag ser till att vi tar hand om Bäckström.
-Bäckström. -Om du vet nåt är det din plikt...
Om han är så jävla intresserad får han ringa själv!
Ska du prata med mig om plikt, jävla rövknullare?! Har du följt NÅN plikt?
-Be lappjäveln att ringa mig! -Så du vill inte... SAMTALET BRYTS
-Han är ur balans. -Kan nån så tjock vara ur balans?
Han säger sig veta nåt om mordet.
"Snipfitta". Bäckström kallade min sekreterare för snipfitta.
Jag har det och andra oförskämdheter på band.
-Han ska tas ur tjänst. -Ja - när jag fått veta vad han vet.
Hej. Ursäkta, men...
Jag pratar inte svenska.
Okej. Jag söker... Jag söker...
Ville du nåt?
-Hej. Bor du här? -Ja.
Får jag bjuda på en kopp kaffe?
Jonathan Paul Krassner, kallas John.
Född 15 juli 1953 i Albany, New York.
Betyg: väl över genomsnittet. Studier i statskunskap och journalistik.
Krassner säljer föräldrahemmet och flyttar till sin morbror-
-Forselius gamle vapendragare Buchanan. Tråkar jag ut dig?
-Nej, absolut inte. -Bra. Då vet vi det. - En minut.
"John Cristopher Buchanan, född 1908 i Newark"-
-"insomnade i sitt hem i den 16 april 1985." Ett halvår sen.
Han doktorerar i statskunskap 1938.
Vid tiden för Pearl Harbor är han lärare vid Northwestern University.
Men Buchanan blir reservofficer.
Förflyttas till Europa som överstelöjtnant. Tre år senare-
-blir han biträdande militärattaché vid USA:s ambassad i Stockholm.
Där stannar han i fyra år. Somnar du snart?
-Nej. -Bra. Jag är strax klar.
Du orkar nog hela vägen.
Buchanan får sen en professur i samtida europeisk historia.
Det för oss fram till testamentet.
"Hela min kvarlåtenskap, såväl den materiella som den intellektuella"-
-"testamenteras till min trogne väpnare John Krassner."
Det rör sig om diverse likvida medel och en samling europeisk militaria...
-"Intellektuell kvarlåtenskap"? -Anteckningsböcker, fotoalbum...
"Intellektuell kvarlåtenskap" - vad fan är det? Vad har han efterlämnat?
Vad har Krassner fått? Bevis för att vår statsminister avlönats av Kreml?
Vad fan är det här? Jag blir trött.
En helt vanlig studentkorridor. Gemensamt kök. Han öppnade till slut.
Inte så pratglad. Han slängde igen dörren i ansiktet på mig.
-Vilka fler bor i korridoren? -Vanliga studenter.
Alla svenskar, utom den siste - den jag pratade med.
Han är utbytesstudent. Född i Pretoria.
Han sa att Krassner sagt att han skriver på en bok om svensk politik.
-Pretoria? -Ja. Sydafrika.
Jo, det ligger ju där. Svart?
Ja. LO delar nog inte ut så många stipendier till vita sydafrikaner.
Han berättar mellan raderna att Krassner nyttjar mycket marijuana.
-Var berättar han det? -I Nyponets kafeteria.
-Ni dricker kaffe? -Jag te - Daniel kaffe.
-Daniel. Är han Daniel nu också? -Ja, han heter det. Daniel M'Boye.
-Och sen ger du honom ditt nummer. -Varför skulle jag göra det?
Därför att han frågade dig om det - och för att du som polis var tvungen.
Jag gav honom mitt nya hemliga nummer som jag ordnat för ändamålet.
Hur svart?
Är polisöverintendenten rasist?
Kaffe med mjölk? Stenkol?
Starkt kaffe med en gnutta mjölk...
...och två sockerbitar.
-Han skriver mest hela dagarna. -Och personligheten?
Ensam, nervig. Hälsar på grannarna, men umgås inte.
Han klistrar fast tandpetare på dörren när han går ut.
-Vad lever han på? -Hamburgare. Pizza.
Och en ohemul mängd cannabis.
-Så...? -Vi tar honom på narkotikabrott.
Vi skrämmer skiten ur honom och går igenom lägenheten.
Nej! Jag vill inte väcka misstankar innan vi vet vad han sitter på.
Problemet är bara hur vi ska få reda på det.
Förstår du vad jag pratar om, Waltin?
Jag förstår byråchefen utmärkt.
-Bra. Har du tillräckligt med folk? -Ja.
-Finns några av våra på plats? -Ja.
Bra.
Jag räknar med dig, Waltin.
-Det gör byråchefen rätt i. -Nu talar vi inte mer om saken.
Krassner har kontakt med journalister men jag vågar inte ta den risken.
Det var ju betryggande att höra.
De där kretinerna skulle radas upp och arkebuseras.
Du kanske kan bjuda hem Krassner och berätta krigsminnen om hans morbror.
För en sån där? Är du från vettet?!
Vi fabricerar förstås en lämplig historia.
Från tiden då professor Forselius var den som höll i speglarna?
HEMHJÄLPEN TALAR POLSKA
Det är för många konsonanter i det där jävla språket!
Det låter som om hon har en hårboll i halsen!
Ut, människa! Ut!
Aldrig har jag lyft min hand mot en kvinna, men nu var det tämligen nära.
Det är väl för övrigt nåt som jag och intendenten delar?
Jag förstår inte vad professorn menar.
Det tror jag nog att intendenten gör.
Helt imbecill är han ju inte.
Hur får vi tag på fanskapet? Han har väl ingen telefon där han bor?
Vi får skriva ett brev.
Senor Hedberg, teléfono.
Digame?
Waltin: Hej. Det är jag. Fosterlandet kallar.
Jag behöver din hjälp i ett ärende.
Den värsta dagen i mitt liv. Jag minns den i detalj.
Ja, det gör vi väl alla.
Varför saknade Palme bevakning den kvällen?
Den enda som kan svara på det är han. Och det kan han ju inte.
Han var inget lätt objekt.
Men killarna som hade hand om honom gillade honom mycket.
Ingen hade tvekat att ta en kula för honom.
-Men just den här fredagen, då? -Den här fredagen...
...hade han sagt att killarna kunde sluta vid lunch.
Han skulle gå hem för en lugn hemma- kväll. Kollegorna skojade och sa:
"Kan vi lita på det?" Han tog inte illa upp för lite lättsam jargong.
Han skulle inte ut på några äventyr, sa han.
Han och Lisbet hade pratat om bio, men det var inget bestämt.
Men ett eventuellt biobesök?
Han uteslöt det i alla fall inte. Men det mesta talade för en hemmakväll.
Han lovade kollegorna att ringa om det blev ändrade planer.
-Palme ringde aldrig. -Nej, han ringde aldrig.
Jag berättade för byråchef Berg att kollegorna blivit hemförlovade.
Förmodad hemmakväll, eventuellt biobesök.
-Vad sa Berg? -Han blev inte glad, minst sagt.
Han hade lite problem med Palmes bohemiska sida.
Berg sa att han skulle ringa Nilsson, särskild sakkunnig på kansliet.
Sen skulle han återkomma till mig. Men...det gjorde han inte.
Ja, sen...
Strax före midnatt ringde kollegan som hade jour hos oss och berättade.
-Hej. -Hej.
-Du bor på Jungfrudansen, va? -Ja.
-Vill du ha skjuts? -Okej.
-Du ingår i Johanssons grupp, va? -Mm.
Jag var där den gången. Andra patrull på plats.
Enligt en av kommissionerna klev vi ur bussen tre minuter efter skotten.
Offret låg kvar på gatan.
Vi såg ju inte vem det var, bara att det var illa. Väldigt illa.
Efter tio minuter var vi säkert tjugo poliser som letade igenom kvarteren.
Till vilken nytta kan man fråga sig.
Jag grät mig inte till sömns efteråt.
Men det vet alla redan. Det är ingen hemlighet.
-Men jag har inget med det att göra. -Det tror jag inte heller.
-Men vittneskedjan stämmer inte. -Nej, jag vet.
-Och jag vet vad som stör dig. -Okej.
Du tror att vittne 2 ser nån annan än gärningsmannen på David Bagares gata.
-Varför tror du det? -Det har jag alltid trott.
Hur går det annars ihop. Det blir tre minuters skillnad. Det håller inte.
-Varför har du aldrig sagt nåt? -Nej, hur kan det komma sig...?
Lek med tanken att jag vid den tidpunkten förklarat för kollegorna-
-att de fått ordningen om bakfoten.
De hade inte gjort vågen. När ni körde på Döbelnsgatan innan larmet-
-och förbi trapporna mot Tunnelgatan - såg ni inget konstigt?
Nej. Då hade vi rapporterat det.
Vi såg definitivt inte nån med en rykande revolver i näven.
En annan sak... Jag hoppas att det kan stanna mellan oss.
-Det är om din chef. -Att han burade in dig för 20 år sen?
Han lät häkta mig i några dagar. Men det handlar inte om det.
Du ska bara veta att han är den iskallaste jävel jag nånsin stött på.
-Akta dig för honom. -Berätta.
Du kan sitta ner också.
Gamle livvaktschefen Söderström besökte Linda Mattei i går.
Är inte ni släkt?
Den dag Palme mördades hade han nämnt sina planer på att kanske gå på bio.
Beslutet att gå på bio fattas först en halvtimme innan de lämnar hemmet.
Hur många poliser visste om planerna?
Hans ordinarie livvakter. Vid lunch hade Palme sagt åt dem-
-att de inte behövdes mer. De ringde Söderström, som gick till sin chef.
Byråchefen Berg. Så fyra personer visste om det redan vid lunchtid.
Söderström ringde den som hade jour, som ringde de sex som jobbade helg.
Sammanlagt elva. Så hela roteln kan ha känt till det vid det laget.
-Inte alla. -Det fanns väl ett fikarum?
Det var ingen sensation att Palme kanske skulle gå på bio. Vi räknar.
20 kollegor på livvakten kände till att Palme eventuellt skulle gå ut.
Absolut. Det kan stämma.
Hur många på Palmes jobb visste det?
-Jag har läst vartenda förhör... -Sätt dig.
Frågan om ett eventuellt biobesök ställs inte ens!
-Det är klart att den gör! -Nej.
Några tillfrågas om Palme sagt att han tänkt lämna bostaden.
-Då, så... -Nej. Det är inte samma sak.
Och de tre som tillfrågas svarar att han inte hade det.
Datum och tidpunkt för maskeraden på Operan 1792 var känd av flera hundra-
-redan två månader tidigare. Trots att bara ett hundratal fått inbjudan.
Minst tio av dem som var där deltog i mordet. Samma mekanismer gäller här.
Fast de hade kortare förberedelsetid. Halva jävla Sverige-
-kände till Palmes vaga planer 5-6 timmar innan han ens bestämde sig!
Max 50: 20 på Säpo, 20 på hans arbete - plus 10 i säkerhetsmarginal.
Det kunde ha varit 500! Varför lät vi inte nån syjunta skydda honom?
Det är ju sant.
-Vidare. -Två av studenterna ska hem i helgen.
En ska troligen ut med sin flickvän.
-Pretoria? -Pretoria tar jag hand om.
Vi ska dricka kaffe på en lokal.
-Hur lång tid behöver du? -Håll honom borta klockan 20-21.
-Och Krassner? -Jag tar honom.
Vad förväntar han sig? Pretoria...
Säkerligen hela kakan.
-Men den får han inte. -Nej, den får han inte.
Vilken vacker blus assistenten har.
Tack. Så snällt. Det är siden. Den var ganska dyr.
Knäpp upp den.
Snart.
Assistenen får ursäkta, men jag har...åtaganden.
Jag hör av mig.
Fredagen den 22 november-
-kommer John Paul Krassner att lämna studenthemmet Nyponet-
-för att bege sig till Sturegatan 72, förmodligen till fots.
Martinssons och Göranssons uppdrag är att agera överrock åt Krassner.
Se till att han når adressen. Bevaka honom där. Rapportera om nåt avviker.
Om Krassner inte lämnar studenthemmet får ni gripa honom i bostaden-
-på misstankar om narkotikabrott, alternativt grovt narkotikabrott.
Överlämna honom snabbt till kollegorna på Knark.
Så lite pappersarbete som möjligt. Husrannsakan sköter andra. Klart?
Ja, för fan. Vad är det som är på gång?
Operationens syfte är herrarna inte betjänta av att känna till närmare.
Se så. Hopp och lek.
Han skriver förmodligen på nåt politiskt förargelseväckande.
Materialet kan ha betydelse för rikets säkerhet.
Det betingar din och min insats här.
Jag vill veta vad han håller på med.
Och när du ordnat den saken åt mig...
...vill jag inte att han får reda på nåt.
-Jag hör av mig när jag är klar. -Fint.
19.37.
Vafan, han är tidig.
-Han är 20 minuter tidig. -Vi får rapportera det.
Fan, så sorgligt med Pelle Lindbergh.
-Vad är det som har hänt? -Han körde ju ihjäl sig.
DÖRREN LÅSES UPP
DUNS
Han jagar inte, men han tog en råtta en gång.
Om han inte dragit undan mig hade jag fått fanskapet i huvudet.
Han kanske hörde nåt.
-Ni tog tid på er. -Han springer väl knappast iväg.
-Det är väl inget jävla maraton? -Ett fönster på 15:e är öppet.
Låt oss ta en titt på liket.
Jonathan Paul Krassner. Amerikan.
July 15:th, nineteen hundred and fifty-three.
-Han ser bättre ut nu. -Vad gör vi med kängan?
Hans känga kom lite efter honom och träffade nästan Vindeln.
Lever Vindeln? Lägg kängan med liket. Be Gatukontoret städa upp.
Det är kallt som i en eskimåfitta. Skynda dig.
Har du sett här? På engelska.
Det luktar eskimåfitta här också.
Vilken jävla gris. Skynda dig lite. Det är inte så noga.
Att man ska behöva hålla på med såna här skitutredningar. Jag är törstig.
-Det är ett typiskt självmordsbrev. -Bra. Då är vi klara. Dags för bärs.
-Vad är det som pågår? -Vi är från Östermalmspolisen.
-Vad har hänt? -Känner ni mr Krassner?
-Amerikanen, ja. Hurså?
Han är dessvärre död.
-Vad säger ni? -Vi tror att det är självmord.
-Jag såg honom precis.
-Vi kanske hör av oss till dig senare. -Varför då? Jag har studentvisum.
-Han är här lagligt. -Och tar våra tjejer!
Vi vill prata med alla som kände mr Krassner.
-Kom. -Helvete, Wijnbladh...
Snacka med en jävla blåneger! Ännu en kvart av mitt liv åt helvete.
Du... Det ska tydligen vara djungelkuk nu.
En normalstor raggarballe duger inte längre. Fy fan! Jävla studentluder!
-Jarnebring, vad gör du här nattetid? -Inget att göra. Har det hänt nåt?
-Självmord. Amerikan. -Är ni säkra?
Att han var amerikan...? Min rapport är precis klar.
-Vindeln... -Lever han?
...såg honom åka ut genom fönstret.
-Du har ju inte ens hört Vindeln! -Håll käft. Han har ju ingen telefon.
Tjena, Vindeln. Vad var det som hände vid Nyponet egentligen?
Jag blev chockad. Sen damp det ner en känga.
-Vadå "sen"? -Efter kroppen.
-En känga? Kom den ner efter kroppen? -Ja.
-Vad menar du med "efter"? -Efter en stund. Inte en minut...
Inte efter några sekunder heller, men om vi säger tio. Tio sekunder.
-Sa du det till nån? -Till den andra snuten.
-Han trodde inte att jag var nykter. -Alla vet väl att du har lagt av.
-Vem tog hand om kängan, då? -Den tog ju ni.
Vad hände? Det var kollegor överallt.
Han är död! Va...?
-Såja... -Vad har vi gjort?
-Svara. -Sätt dig.
Alltihop är väldigt tragiskt.
Operationen inleddes lite tidigt. Krassner måste ha glömt nåt hemma.
Han återvände och överraskade vår operatör. Jag har talat med Berg.
Det blir...full internutredning.
Jag är så ledsen att jag drog in dig i det här.
Så fruktansvärt ledsen...
Min fina assistent Eriksson, vi hade förstås inte nåt med det att göra!
Operatören var redan långt därifrån när Krassner prövade sina vingar.
Eller vad det nu var. Det är tragiskt - men såna saker händer, min vän.
Det hade inget med oss att göra.
Förlåt att jag skojade med dig.
Du är inte klok.
Nej, jag är väl inte det.
Jag har tappat upp ett bad åt dig.
Jag visste inte vad jag skulle göra. Men ingen kände nog igen mig.
-Ni var på väg hem till M'Boye? -Mm.
-För att...? -Han ville bjuda på te.
-Te? -Mm.
Nåt han hade med sig hemifrån. Rött.
-Ville han bjuda på rött te? -Ja.
Var det verkligen te han ville bjuda på?
Jag vet inte.
Det var inte så att han ville bjuda på nåt helt annat?
Det är möjligt. Mycket möjligt.
Det var hon inte intresserad av, va?
Nej. Det var hon verkligen inte.
För assistent Eriksson hade nåt helt annat i tankarna.
-Det är möjligt. -Res dig.
Det gäller en död amerikan.
Enligt obekräftade källor är han nån sorts frilansjournalist från Albany.
Strax före åtta ramlar han ut från sitt rum på 15:e våningen i Nyponet.
-Vad är problemet? -Inget känt brottsligt förflutet.
USA:s ambassad kollar det. Sannolikt självmord. Han efterlämnade ett brev.
Självmord, alltså? Vad är problemet?
-Han heter John Paul Krassner. -Krassner? Jaha.
-Hur känner du honom? -Jag känner inte honom.
Han kom hit för sex veckor sen. Kaffe?
-Nej. -Det är inte ofta du får fint besök.
-Vadå? Av Krassner? "Besök"? -Nej. Av mig.
En kopia av självmordsbrevet - och så här ser han ut.
-Krassner... -Ja, så hette han.
Nån Pia Hedin från Posten har ringt angående ett brev från en Krassner.
Ingen aning vad det är... Vi tar det i morgon. Jag måste sova.
Det återstår en känga. Krassners känga.
Den landade tio sekunder efter Krassner.
Den kanske studsade mot nåt, men den nämns inte i Bäckis usla rapport.
-Är vi förvånade? -Kängan har en ihålig klack.
Här är en lapp med siffror. Och på den här står det...
"En hederlig svensk snut, polisintendent Lars M. Johansson."
Är det nån som driver med mig?
-Hej. Jag söker Pia Hedin. -Det är jag.
Lars Martin Johansson. Du sökte mig.
Just det. Följ med runt.
-Känner du igen honom? -Det är han - amerikanen.
Han var här för drygt en månad sen och ville skicka ett brev till dig.
-Och det minns du? -Det skulle skickas poste restante.
Du skulle hämta det på Posten på Folkungagatan 4.
Jag sa att vi kunde ordna din adress, men han sa att ni bestämt det så här.
-Jag känner inte till nåt brev. -Nä, för du hämtade ju aldrig ut det.
-Och därför sökte du mig? -Ja. Jag hajade till inför din titel.
Polisintendent, det lät lite...spännande så där.
Spännande?
Det kanske var konfidentiell information eller nåt.
Nåt hemligt protokoll, kanske.
-Du läser många deckare, va? -Ja.
-Har du brevet? -Nej. Det låg längre än 30 dagar.
Han hade eftersändning hem till sin fästmö, så jag har skickat det dit.
Men...du skulle kunna få en kopia på försändelsen.
Nu ska vi se...
Om det nu kan vara till nån hjälp.
Sarah Wiessman. Kalifornien.
Varför skicka poste restante till nån man aldrig träffat?
Det kanske var som en försäkring-
-till nån han litade på, utifall nåt skulle hända honom.
-Men hur skulle jag få reda på det? -Du sitter ju här - så det har du.
Du tänker som en polis.
Och det var en komplimang.
-Varsågod. -Några konstigheter?
Jag gick in tidigare, annars ingenting.
Men han skriver nåt...som du sa.
-En deckare. -Deckare? Varför tror du det?
"The Spy That Went East".
Han var klar med titeln i alla fall.
-Var det här allt? Inget mer? -Nej.
-Kollade du skrivmaskinens färgband? -Jag blev avbruten.
-Några vittnen? -Till vadå?
-Jag söker mr Johansson. -Det är jag.
-Det här är Sarah Weissman. -Jaha. Hej...
-Jag beklagar sorgen. -Tack.
Jag är i Sverige för att ombesörja hemtransporten.
-Jag har ett brev adresserat till dig. -Får jag titta på det?
Det var tanken. Det är trots allt ditt.
Tack. Och en sak till...
Bland hans tillhörigheter hittade vi en lapp med fyra siffror på.
Säkert koden till Johns enorma kassaskåp. Jag har med mig nåt till dig.
-Sarah Weissman? -Ja.
Lars Martin Johansson.
-Slå dig ner. -Tack.
-Och tack för att du ringde. -Självklart!
Det här...
Det här är brevet som vi hittade i Johns skrivmaskin.
Tror ni att han har skrivit det? Det har han inte.
Varför inte?
"Hela livet har jag slitits mellan längtan efter sommaren och vinterns kyla"...
Det är inte hans stil. Den som skrev det har inte engelska som modersmål.
Och jag är lingvist.
Kan han ha kopierat det nånstans ifrån? Men varför skulle han ha gjort det?
Det vet jag inte, och det finns ett större problem.
Han var alldeles för självgod för att ta livet av sig.
Vad stod det i brevet till dig?
Att brevet var en sorts försäkring. Att han kände sig hotad till livet.
Av svenska underrättelsetjänsten eller svenska polisen. Eller ryssarna!
-Han var knäpp. -Han skrev på en bok...
...som skulle förändra säkerhetspolitiken i Nordeuropa, främst Sverige.
"Den omfattande dokumentationen, och manuset, förvaras i ett kassaskåp."
Det förvarades i ett kassaskåp i Johns morbrors hus.
-Har du öppnat det? -Jag slog in det.
John liknade sin morbror. Han drack och var våldsbenägen - upptäckte jag-
-så jag lämnade honom.
-Det var länge sen. -Men du är fortfarande...
Den som får ärva honom, ja. Jag sa ju att han var konstig.
Hade han inga vänner?
Nej. Ta det här, du. Alltihop. Jag vill inte ha det.
-Vad vill du? -Jag pratade med en gammal bekant.
Konsthandlare. Han berättade att han sålt en dyrbar tavla till en kollega.
En Zornfitta. Sen slog det mig att du känner personen.
-Polisöverintendent Claes... -...Waltin.
Vi är nära vänner, men det var länge sen jag såg honom.
Vad har du gemensamt med den läderbögen?
Konsten. Han har en förnämlig samling samtida svenskt måleri.
-Hur har han råd? -Mycket förmögen. Rika föräldrar.
Så dum jag är.
Jag har vid ett par tillfällen hjälpt Claes och den externa verksamheten.
-Jag kan inte säga vad. Sekretess. -Oss emellan...
Beklagar. Rikets säkerhet.
Men jag fick ett formellt tack från Säpos ledning för mina insatser.
Berg Junior sitter häktad. På tredje dygnet är han helt färdig.
Han funderar på om han kan ta livet av sig med filten.
Skosnören och livrem har ni tagit.
I tio år har han trott att hans far, som också var polis-
-hade offrat sitt liv i tjänsten. Men plötsligt står du där i dörren.
Du ger honom en gammal utredning som visar att hans far körde ner i sjön-
-efter att ha druckit en 75:a Renat.
Berg Junior bryter ihop totalt.
Blir nedsövd och bältad, innan ni kort därefter släpper honom fri.
Var du inte orolig att han skulle ta livet av sig?
Inte det minsta. Tyvärr. Han är en sån som gärna tar livet av varandra.
Bara när det gäller honom själv är han ömsint. Varför har ni två pratat?
Han klev ur bussen tre minuter efter skotten. Andra patrullen på plats.
-Han kan spräcka vittneskedjan. -Åh fan, det var vänligt.
Synd att det skulle dröja 26 år.
-Oj... Slaktaren från Ådalen. -Vad vill du?
-Jag har ett tips. -Få höra.
-Vad får jag för det? -Du kanske slipper få sparken.
Det är nog bäst, jävla sugga. Snipfitta.
Låt mig få träffa honom, annars slår jag in dina tänder, jävla ålrens!
Berätta, annars anmäler jag dig för olaga hot och sexuellt ofredande.
-Jag har fått ett tips om vapnet. -Det där borde du prata med Flykt om.
Visst. Så att alla kan läsa om det i tidningen sen? Den skvallerfittan.
Vi har fått hundratals tips om vapnet - vad gör ditt speciellt?
-Allt. Som uppgiftslämnarens person. -Vad heter han?
Glöm det. Då sitter jag hellre inne.
Vänta... Efter en omfattande registerspaning kom jag fram till-
-att det handlar om den här. Hela tillverkningsnumret står längst ner.
Gammalt hederligt polisarbete.
Jag utgår ifrån att informationen omfattas av skärpt sekretess.
När det här är över får du bära mig på upplyftade armar-
-genom den polisiära pärleporten. UL har ett namn på den som har vapnet.
-På gärningsmannen? -Han som har vapnet.
Vad har han sagt om vapnet? Vem pekar han ut? Och vad har han för belägg?
Vad får jag för detta?
Jag ska bära dig på upplyftade armar genom den polisiära pärleporten.
Så du vill veta vad han heter?
Är alla här? Jag träffade Bäckström.
Han hade fått ett tips några dagar efter alla rubriker om utredningen.
Han säger att han vet var mordvapnet finns.
Han fick det av en uppgiftslämnare, nån "pålitlig".
-Och anonym? -Självklart.
Felet man gjorde var att söka efter en Smith & Wesson. Detta är en Ruger.
Två mord till och ett självmord. Och tillverkningsnumret! Jag ringer KUT.
Det kommer mer. Hos Bäckström kommer det alltid mer. Han vet vem det är.
Han har känt honom länge. Han gav mig ett namn. Inte på uppgiftslämnaren...
På den som har vapnet.
Det är en kollega som aldrig förekommit i utredningen.
-Jag kan inte bedöma sanningshalten. -Vem?
Claes Waltin. Före detta polisöverintendent hos Säpo.
-Och detta fick du från Bäckström? -Jag vet. Men det är värt att kolla.
Waltin ska ha haft tillgång till vapnet.
-Waltin finns inte med i utredningen. -Jo, jag la själv in honom!
Tre timmar efter mordet fick han en p-bot på Öregrundsgatan på Gärdet.
Det gjordes en rutinförfrågan till Säpo.
Svaret var att Waltin använt fordonet i tjänsten.
Han måste finnas i materialet!
Textning: Barbro Garneij Hansson Svensk Medietext för SVT